Tenyészedényes mesterséges talajkeverékek vizsgálata - Pekler János (2020)
A diplomamunka során két féle talajkeveréktípust vizsgáltunk Székesfehérváron egy külszíni agyagbánya területén, különböző arányban alkalmazva a területen fellelhető agyagot, továbbá szennyvíziszapot és ipari melléktermékeket (vörösiszapot és pernyét). A legfőbb vizsgálati szempont, hogy a további rekultivációs területeken potenciálisan felhasználható talajkeverékekben miképp fejlődnek bizonyos növényfajok. Az egyik kísérletben vörösiszapot és szennyvíziszapos agyagot, a másikban szintén szennyvíziszapot, agyagot és pernyét, továbbá egy -már alkalmazott- rekultivációs mesterséges talajt (almásfüzitői alapkeverék) használtunk fel a tenyészedény-kísérletet során; kellő számú ismétlésben simalevelű mezei szil (Ulmus minor Miller P. Mill.), csicsóka (Helianthus tuberosus L.), olasznád (Arundo donax L.) és sida (Sida hermaphrodita) fajokkal. Mértük az egyedek méreteit, tömegeit, levélfelületét, így produktumát, majd összevetve az egyes keverékek növényi csoportjait megállapíthatjuk a talajkeverékek hatását. A legtöbb növényfaj az alapkeverékekhez legnagyobb arányban hozzáadott egyéb összetevőjű keverékben fejlődött a legnagyobb mértékben. Ezek az 50%-ban módosított almásfüzitői keverék, és a 30%-ban vörösiszapos keverék (ebben a sorrendben). A lágyszárú növényfajok jelentősen nagyobb növekedést mutattak, főleg a csicsóka. Ezáltal arra következtethetünk, hogy friss keverékeken való alkalmazásuk előnyösebb, majd évekkel később ajánlott a fásszárúak telepítése a már kellőképpen átalakult mesterséges talajokon.