A kutyák vizuális jeleinek felismerése tanuló és kutyagazda csoportban - Gyurkó Rita (2020)
A kutya és az ember sok ezer éve együtt él és együtt dolgozik az ember számára fontos helyzetekben, így a vadászatban, a területőrzésben, állattartásban, sokfajta keresésben. Hasznos a kutya az ember számára társállatként, akár ágyat melegítve, akár szociális szolgáltatást nyújtva, vagyis kisugárzásával, érintésével nyugtatva, és létével társaságot adva abban szükséget szenvedő embereknek. Az együttélés és a közös tevékenységek a két faj közötti kommunikáció és megértés összehangolódását tette szükségessé, a gyorsabb és pontosabb üzenetcsere evolúciós előny volt, és talán ma is az mindkét faj számára. Az etológiai kutatás vizsgálta, hogy megértik-e a kutyák az emberi mutatást, és azt, hogy az emberek felismerik-e, mit jelez az eb a különböző hangadással. Mindkét területen jó jelfelismerést mutattak ki a kutatók. Azonban a kutyák vizuális jeleit, mimikáját és testjeleit sokkal kevésbé tudták értelmezni a gyermekek egyes vizsgálatok szerint. A dolgozatíró saját kutyakiképzői munkája során azt tapasztalta, nem mindig ismerik fel és/vagy veszik tudomásul az emberek és a kutyák a másik faj vizuális jeleit. A kutyaharapásos balesetek nagy része saját, vagy ismerős kutyával történik, és valamiért félremegy a kommunikáció ember és kutya között. Ahhoz, hogy elkerülhető legyen sok kutyaharapásos baleset a jövőben, vizsgálni szükséges, tényleg félreértik-e az emberek a kutyák egyes jelzéseit, majd a félreértett mimikákat és testjeleket tanítani, megismertetni velük. A kutyák vizuális jeleit ebben a felmérésben a Kutyaarcok teszttel vizsgáltuk. A tesztalanyokat több szociológiai kérdéssel mértük fel, majd 12, kutyákat különböző szituációban ábrázoló fényképsorozattal szembesítettük, amelyekben meg kellett tippeljék, mit fog csinálni a következő pillanatban a kutya. A fényképek egy része őrző-védő munkát végző, vagyis csibészkart viselő embert megharapó ebet mutatott, több fényképsorozat ábrázolt gazdája által hívott, boldogan felé futó kutyát. A képeken játékáért is indult többször többféle formájú, színű, szőrzetű kutya, volt, hogy kérte a gazdája simogatását. Három fényképsorozatot szenteltem az egyik legfélreérthetőbb kutya-mimikának, a mosolynak vagy vigyornak, amely összetéveszthető a fogakat mutató vicsorgással. A fényképen bekövetkező szituációkat sokszor nagyon pontosan sikerült megjósolnia mind a nagyrészt városi, magasabb iskolai végzettséggel rendelkező, nagyobb kutyás tapasztalattal bíró internetes csoport 1368 tesztkitöltőjének, mind a nagyrészt kisebb településekből jött, a soproni Roth Gyula Erdészeti, Faipari, Kertészeti, Környezetvédelmi Szakgimnázium, Szakközépiskola és Kollégiumba járó 42 érettségizett, nemrég nagykorúvá vált hallgatójának. A nagy arányban felismert helyzetek a következők voltak: amikor steffordshire terrier és egy németjuhász kutya boldogan szalad gazdája felé annak hívására. Amikor egy fekete szőrös óriás snauzer a játékáért szalad, és amikor ugyanezt teszi egy fekete németjuhász kutya akadályon át. A mosolygós helyzetet a tesztet kitöltő mindkét csoport nagy arányban felismerte egy fekete-sárga, lógó fülű nagytestű vadászkutyánál, egy erdélyi kopónál, de agressziónak vélte egy nagy fejű pitbull-terrier kutyánál. Egy harmadik, mosolyhoz hasonló vicsorgó-élelmet őrző helyzetben egy másik erdélyi kopónál helytelenül a legtöbb válaszadó nem agressziónak ítélte a helyzetet, és csak alig egyötöde a csoportoknak találta el a helyes választ. Az agressziós szituációkban, az őrző-védő gyakorlatok felismerésében vegyes eredményeket hozott a Kutyaarcok teszt. Volt, hogy azt gondolták, helytelenül, a támadó kutyáról, csak ugat, de nem harap. Volt, hogy a fekete-szőrös ebnél nem ismerték fel az agressziót. És volt olyan őrzőző német juhászkutya, akinek munkáját pontosan beazonosították. A Kutyaarcok teszt felmérése alapján a kutyákat ismerő emberek sem tudják, csak részben megítélni csupán a vizuális jelek alapján, agresszív-e egy kutya és mennyire az. Szintén csak félig, csak némely helyzetben és kutyánál ismerik fel a mosoly-vagy vicsorgás agresszív és kedves emóciós ellentétpárokat, és azok valódi szituációit, amelyek összetéveszthető vizuális jelekkel kommunikálódnak. Minden esetben mindkét csoport nagy arányban felismerte a játékos helyzeteket és azok metakommunikációját a teszt kutyáinál. A két csoport, az internetezők és a Roth Gyula vadász-vadtenyésztő szakmát tanuló diákjai kevés eltéréssel, hasonló arányban értékelték a teszt kutya-viselkedéseit, igazán nagy különbség a két csoport eredményei között nem volt.