Egy kórházösszevonás szakmai és gazdasági következményei - Bodzay Tamás (2020)
A dolgozat készítője 31 éve dolgozik a Péterfy Kórház-Rendelőintézet és Manninger Jenő Országos Traumatológiai Intézetben, illetve jogelődjeiben. A témaválasztás egy orvos-közgazdász diplomadolgozat esetén első megközelítésben meglepőnek tűnhet. Célja egy magyarországi kórházösszevonást modellként használva, az összevont utódintézmény sorsának elemzése elsősorban gazdasági, finanszírozási valamint kórház-menedzsment szempontok figyelembe vételével. A Soproni Egyetem orvos-közgazdász szakirányú képzésén tanultakat nem „nagyívű” elméleti fejtegetések során óhajtja felhasználni, hanem a valós életből nyert saját tapasztalatok elemzésével kíván következtetéseket levonni, illetve a dolgozatban leírt folyamatokat az elmúlt évek szakmapolitikai és ezzel szorosan összefüggően egészségügyi finanszírozási változtatásainak keretei közt elhelyezni. A dolgozatban a szerző leírja a Péterfy Sándor Utcai Kórház valamint az Országos Traumatológiai Intézet történetét. Leírja a két intézmény 2007-ban történt összevonásának feltehető okait, elemzi annak az elméletben várt előnyeit. A dolgozatban részletesen kifejti az összevonás során fellépő nehézségeket, konfliktusokat. Az összevonás, illetve a Fiumei úti telephely átalakítása, valamint annak elhúzódása számos hátrányos következménnyel járt, melyek hosszútávon megágyaztak számos későbbi működési nehézségnek. Az összevont intézményt az aktuális egészségfinanszírozási környezet igen hátrányos helyzetbe hozta. Ennek gazdasági hatásai nagyrészt előre láthatóak voltak. Az összevonás előtt három évvel bevezetett Teljesítmény Volumen Korlát drasztikus csökkentése „kódolta” az intézmény adósságspirálba keveredését. A fenti gazdasági körülmények mellett megkezdődött egy folyamatosan észlelhető munkaerő-elvándorlás. A magyar egészségügyben az elmúlt 15 évben, az Európai Uniós csatlakozás után kezdődő és 2011-ben felgyorsuló humán erőforrás válság fokozottan érintette a magas szakmai progresszivitású gyógyító feladatokat ellátó, egyre vulnerabilisabb helyzetben lévő intézményt, melynek következményeit szerző a dolgozatban kifejti. A munkaerő- elvándorlásra a kórház menedzsmentje, az egészségügyi szolgáltatói feladatok teljesítését mindig prioritásként kezelve csak egyféleképpen reagálhatott: a kritikus területeken „piaci áron” vásárolta meg a hiányzó munkaerőt. A dolgozatban szerző elemzi az emiatt kialakult anomáliákat. A diplomadolgozat utolsó részében szerző leírja a 2019 tavaszára kialakult bérfeszültség részleteit, a dolgozat írása idején a fővárosi sérültellátást veszélyeztető krízishelyzet megoldására a kórházmenedzsment által tett intézkedéseket, a menedzsment lehetőségeinek határait, illetve a szükséges finanszírozási változtatásokra tett javaslatokat. A dolgozatban leírt események egyezése a valósággal NEM a véletlen műve.