Óvodai nevelés játékkal, mesével - Szalai Bianka Éva (2019)
A technika világában a mesének és a játéknak kiemelkedő szerepe van, és régen is az volt. Vagyis ez folytonos, örök és szükségszerű. Ahogy Zilahi Józsefné mondta a meséről: „Az egész napi óvodai zajban a csend szigete.”(Zilahi, 1998, 9. o.) Ez a csend mindenkinek jár. Legyen szó felnőttről vagy gyermekről. A csendben halljuk a magunk hangját, kicsit magunkkal is tudunk törődni. Ez olyan, mintha az éjszakában sétálnánk. Ott is van egy alapzaj, a rovarok zümmögése, a fák susogása, ez lehet a mesélő hangja. Számomra az éjszakai csend nyugtató hatású, úgy, mint a mese. Ezért is tartom jónak a pihenés előtti délutáni mesét is. Akkor is kell a gyerekeknek csend, nem teljes csend, hanem egy történet, amiben biztonságban érzik magukat és ezáltal tudnak egy kicsit megállni a nyüzsgő nap után és pihenni. A szakdolgozatomban szeretném bemutatni, hogy milyen történések és események során jutottunk el a mai értelemben vett pedagógiai programok megalakulásáig. A régmúltba visszanyúlva, elsősorban a magyarországi viszonyok által bemutatva ezt. A továbbiakban pedig az Óvodai nevelés játékkal, mesével programot szeretném bemutatni. Az óvodai gyakorlatomat ebben a programban végzem és nagyon megtetszett, ezért gondoltam arra, hogy jobban beleásom magam a történetébe. A kutatásom célja az, hogy a mai digitalizált világban mennyire maradt meg a mesélés, a mese jelentősége a családokban. Valamint mennyire van hatással ez az óvodai életre, óvodai mesélésre. Ezáltal is informálódva a mai gyermekekről és arról, hogy a szülők, hogy állnak a gyermekneveléshez a XXI. században.