A kommunikáció jelentősége a járóbeteg-szakellátásban - Mózer Erzsébet (2018)
Napjainkban a hazai egészségügyi rendszerben a kommunikáció az érdeklődés középpontjába került, kiemelt jelentőségűvé vált a járóbeteg-szakellátásban. Az orvostudomány rohamos fejlődése ellenére társadalmunkban bizalmi válság, elégedetlenség alakult ki az egészségügyi rendszerrel szemben. Ez nem magyarázható csupán a szakemberek elvándorlásával és a forráshiánnyal. A kommunikáció megváltozott. A mai kor betege bizalmatlan, információ igényével lép az orvos-beteg kapcsolatba, részt kíván venni a döntésekben, ezáltal a régi tekintélyelvű kapcsolat átalakul betegközpontú, partneri orvos-beteg kapcsolattá. Az asszisztensnők feladatköre napjainkra jelentősen kiszélesedett a járóbeteg-szakellátásban, önállóan végzett tevékenységekkel vesznek részt a betegellátás folyamatában, így gyakoribbá váltak a konfliktushelyzetek a betegekkel, melyek kezeléséhez hatékony kommunikációs ismeretekkel nem rendelkeznek, ez kiégésüket fel-gyorsítja. Az egészségügyi ágazat célja a költséghatékonyság megvalósítása az egészségügyi rendszerben, az eredményesség, betegközpontúság elvének szem előtt tartásával, valamint a beteg-együttműködés és a betegelégedettség javítása. Hazánkban is szükségessé vált az ellátások újrafogalmazása, a költséges kórházi ellátások egy részének a hatékonyabb forrásfelhasználást lehetővé tevő járóbeteg-szakellátásba terelése. Jelenleg a közfinanszírozott járóbeteg-ellátás túlterhelt, évente 50 millió orvos-beteg találkozás történik. Kutatásom eredményei hipotéziseimet igazolták. A lakosság rendkívül tájékozatlan, az egyes ellátási szintek igénybevétele szabályozatlan, így a betegek jelentős része háziorvosuk megkerülésével lép a szakellátás szintjére, pedig nagy részük ellátása az alapellátás feladatkörébe tartozik. A nagy betegszám miatt kevés idő jut egy betegre, és gyakran hatékony kommunikációról sem beszélhetünk, így a dolgozók és a betegek is frusztráltak. A feszített munkatempó ellenére a betegek elégedettek rendelőintézetünkben az orvosok szakmai munkájával, többségük elégedett a kommunikációval, de nagy részük több időt igényelne az orvos-beteg találkozásra, a tájékoztatásra. A kommunikáció széleskörű, intézeti szintű oktatására és fejlesztésére kiemelt hang-súlyt kell fektetni, mert ez a kulcsa a beteg-együttműködés elnyerésének, melynek gazda-sági és társadalmi haszna bizonyított. Társadalmi méretű kommunikációra van szükség a költséghatékony gyógyító-megelőző tevékenységhez, valamint a lakosság egészséggel kapcsolatos ismereteinek bővítése, és az ellátások igénybevételének szabályozása céljából. A lakosság egészét célzó kommunikációhoz használni kell a média befolyásoló erejét, nélkülözhetetlenek a hiteles, képzett kommunikátorok és a kommunikációs eszközök széles tárháza.