A közösségi közlekedési rendszer – különösen a vasúti személyszállítás – és a régió versenyképességének kapcsolata - Tóth-Maros Dániel (2016)
A régió külső kapcsolatait, valamint belső kapcsolatainak minőségét egyaránt meghatározza, hogy a mobilitási igények kielégítését milyen közösségi közlekedési rendszer támogatja. A munkaerőhöz, az árukhoz és a szolgáltatásokhoz való hozzáférés költsége, ezek áramlásának időszükséglete a gazdasági szereplők számára nem semleges tényezők. A vasút kiépülése a szállítás időszükségletének és költségének jelentős csökkenése miatt a gazdaság és a társadalom jelentős átalakulását okozta a 19. században. Maradt-e valami ebből a hatásból a 21. századra? A vasút feladatai átalakultak, de a koncentrált, nagy volumenű utazási igények kiszolgálásában ez az ágazat most is megkerülhetetlen. Eközben a mellékvonalak forgalma és műszaki színvonala hanyatlott, ezek a vasútvonalak már veszítettek fontosságukból a régiók életében. Magyarországon a vasúti személyszállítás közszolgáltatás, tehát a kibocsátott teljesítmény és a vasúti személyszállításra fordított költségek nagysága a kormányzati akarattól függ. A vasúti személyszállítás színvonalát – melyet legjobban a menetrend jelenít meg – tehát leginkább állami akarat határozza meg. Megjelenik-e a regionális versenyképesség fejlesztése az állami célok között, amikor a személyszállítási teljesítményt meghatározzák? A több vasút nem feltétlenül drágább. A vasút állandó költségei nagyon magasak, a meglévő eszközök intenzívebb használata csak a csekély arányú változó költségekre hat. Meg kell vizsgálni, hogy az eszközök intenzívebb használatával, tehát az állandó költségek növelése nélkül lehet-e szolgáltatási színvonalat növelni a vasútvonalakon. Ha igen, akkor ez az állami döntésvezérelt vasúti személyszállításban is izgalmas, a régiók versenyképességére ható lehetőség. A vasúti személyszállítás teljesítményének csökkentése sem jelenti a költségek csökkenését, az ilyen elgondolások veszélyesek a szolgáltatási színvonalra és a régió működésére. Bemutatok két vasúti mellékvonalat, ahol jelenleg napi két pár személyvonattal az utazási igények nincsenek megfelelően kiszolgálva. Történeti és gazdasági összefüggésekben vizsgálom, hogy ezek a vasútvonalak milyen utazási igények kiszolgálására alkalmasak. A vasútvonalak lehetséges funkciót összegyűjtöm és ezekhez az új eszközök nélkül elérhető legnagyobb teljesítményt rendelem hozzá. A cél az ütemes, kínálati, legalább egy azonosított célt teljesítő menetrend meghatározása. A vasúti mellékvonal akkor tud hozzájárulni a régió versenyképességéhez, ha van olyan utazási igény, amelyet kiszolgálva működése megindokolható.