A sürgősségi baleseti ellátás finanszírozása és szervezése a közép-magyaroszági térségben - Flóris István (2016)
A magyarországi sérültellátás évszázadokra vezethető vissza. Kezdetekben elsősorban a katonai orvoslásra alapozódott a sérültellátás, majd a XVIII. század végétől teremtődtek meg a sérültoktatás feltételei a kialakuló egyetemi képzésben. A XIX. század második felében, az 1848-49-es szabadságharcot követően alakult ki a baleseti sebészet a kornak megfelelő, a sebészeti képzésre épülő oktatása, majd kórházi szervezeti formái is. A II. világháborút követően a XX. század második felében vált önállóvá a traumatológia egyetemi és postgraduális oktatása, kialakultak az önálló baleseti sebészeti osztályok. A XX. század végének, XXI. század elejének technikai fejlődése az egészségügyben is azt eredményezte, hogy egyre korszerűbb, a betegellátást hatékonyabbá tevő diagnosztikai és terápiás eljárások honosodtak meg, melyek a költségek nagymértékű emelkedésével jártak. Ez a baleseti sebészetet is érintette, de a finanszírozási feltételek és a forrásallokáció nem követte a technikai fejlődést követő költségrobbanást, a sérültellátás finanszírozása még a többi aktív betegellátást végző szakmával szemben is hátrányba került. A múlt század második felében kialakított, akkor korszerű, európában is egyedülálló szervezeti keretek mára részben elavulttá váltak, főleg az európai uniós csatlakozásunkat követően. Önálló szakmává vált az egyes nyugat-európai és észak-amerikai országokban már korábban is önálló sürgősségi betegellátó szakma. Hazánkban is ki kellett alakítani a sürgősségi osztályokat. A fővárosi és közép-magyarországi térségben a két sürgősségi ellátást nyújtó szakma, a sürgősségi orvostan és a traumatológiai ma még sok esetben párhuzamosan működik, nincs kialakítva egységes sürgősségi betegellátó rendszer. Dolgozatomban összefoglalom a magyarországi kórházi finanszírozási rendszert a baleseti sérültellátás finanszírozására fókuszálva, elemezem a forráshiány okait. Felmértem a közép-magyarországi térség traumatológiai ellátó rendszerét szakmai és szervezési szempontból egyránt. Vizsgálataimra támaszkodva elemezem a szakmai kompetenciaszintek és az ellátó rendszer hiányosságait, problémáit. Az eredmények értékelése után teszek javaslatot a fővárosi és a közép-magyarországi térség egységes sürgősségi, traumatológiai ellátó hálózatának kialakítására és a baleseti sérültellátás HBCS alapú, az eddiektől eltérő finanszírozására.